Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Termín crossover je z minulosti trochu zprofanovaný, ale tady to sedí jak prdel na hrnec. Kapela, ve které se sešli titáni scén z různých žánrových koutů, aby v hardcore-punkovém duchu upustili páru. Jejich druhá deska je ale o poznání žánrově otevřenější a sofistikovanější než debut. V mnoha ohledech lze dát za pravdu Justine Pearsonovi, který o novém materiálu mluví jako o vícevrstevnatém. Ubylo hardcorepunku a celek se mnohem více otevřel. Celá deska je o poznání víc „pattonovská“, což se odráží hlavně na použití syntezátorů a různých poloh.
I přes to se tu najde celkem dost přímočarých náletů, které si neberou servítky v tom, jak punkově působí. Naprosto typické je to například pro skladbu „Heart Reformer“, která začíná ryze punkovou halekací odrhovačkou, ale po minutě se láme ve zlověstně znějící atmosférickou zpomalovačku plnou disharmonické špíny. Závěr pak už je plně v režii pattonovských psychedelických radovánek ve stylu FANTOMAS.
Sympatický na tom všem je fakt, že i když je deska stylově otevřenější, necítím v tom ani náznak toho, že by DEAD CROSS chtěli působit nějak víc mainstreamově. Je to projekt, který nikdy nebude mít armádu fanoušků jako to bylo u FAITH NO MORE nebo SLAYER. Nestojí o velkou šedou masu vlažných věřících. Chtějí mít malou skupinku fanatických uctívačů a já se k tomuto společenství hrdě hlásím.
To zásadní, co z celé desky ale prýští všemi směry, je radost z tvorby. Je to na tom hrozně moc cítit. Čtveřice pánů, která má věkový průměr nad padesátkou, si prostě udělala radost a je v tom energie dvacátníků. S hardcore-punkem prostě nestárneš. Tady ten soubor fotrů si je toho vědom a je téměř hmatatelné, jak si společnou práci užívají. Vyvěrá z toho klukovské rošťáctví a nadhled, ale přitom je to v určitém slova smyslu správně zaťaté, punkově podvratné a dravé. Pevně doufám, že na další desku nebudeme čekat pět let.
1. Love Without Love
2. Animal Espionage
3. Heart Reformer
4. Strong And Wrong
5. Ants And Dragons
6. Night Club Canary
7. Christian Missile Crisis
8. Reign Of Error
9. Imposter Syndrome
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.